1.
Feladatcsokor: Válaszoljuk, illetve oldjuk meg minél lényegre törőbben az alábbi problémákat!
a) Hol várható rövidebb C-C kötés: a benzolban vagy a grafit rétegeiben és miért?
b) A szilárd NaOH vízben való oldódása nagy hőfelszabadulással jár. Ugyanakkor a telített NaOH oldat koncentrációja a hőmérséklet emelkedésével nő.
0°	20°	100°
NaOH	42	109	347	g/100g víz
Ez a viselkedés endoterm oldódásra utal. Magyarázzuk meg az ellentmondást!
c) Eszeljünk ki képletet (képleteket), amely megadja, hogy mi a hossza az n. periódusnak a periódusos rendszerben (hány elem tartozik bele, hány elektron vesz részt a következő nemesgázkonfiguráció eléréséig), az n függvényében!
d) Mikor hűl le jobban egy szódáspatron: ha atmoszférikus nyomáson, vagy ha vákuumban nyitjuk ki hirtelen?
e) Adjunk becslést a Na+ és Cl– ionok középpontjának legkisebb távolságára a kősókristályban, egyszerű méréseket végezve!
Stirling András

2.
Az A narancssárga, molekularácsos vegyület 0,132 g-ját feleslegben levő tömény lúgban feloldjuk, és az oldatot kiforraljuk. A D jellegzetes szagú gáz fejlődik, amit 100 cm3 0,1 M sósavoldatba vezetve, a keletkező oldat 20 cm3-ére 14,26 cm3 0,1 M NaOH mérőoldat fogy.
A kiforralt oldatot megsavanyítjuk. Ekkor a B finom eloszlású csapadék válik ki, és a C gáz fejlődik, amelyet B elégetésével is megkaphatunk. A keletkező C-t 100 cm3 0,05 M f=1,013 I2-oldatba vezetjük. A kapott oldat 10 cm3-es részleteire 14,56 cm3 0,02 M Na3AsO3 mérőoldat fogy.
A B brómos vízben feloldható; a kiforralt, színtelen oldathoz feleslegben vett bárium-klorid-oldatot adva csapadék válik le, melynek tömege szűrés és szárítás után 167,4 mg.
A előállítható B és cseppfolyós D egyensúlyi reakciójában is. A reakcióban A mellett
az E gáz keletkezik, és azonnal elreagál a feleslegben levő D-vel az F só keletkezése közben. Az E gázt C-vel reagáltatva ismét B-hez jutunk.
Azonosítsd az A-F anyagokat! Írd fel az említett reakciók egyenletét!
									Komáromy Dávid

3.
Az A fém 0,800 grammjának kálium-nitráttal készült keverékét meggyújtva és kihevítve egy vörös színű B anyagot is tartalmazó ömledék keletkezik.
Ezt vízben feloldjuk, majd bárium-kloridot adunk a kapott erősen lúgos oldathoz feleslegben. A C vörös csapadék válik le, amely 24,9 tömeg% oxigént tartalmaz. A csapadék 0,200 grammját híg savban oldva 14,75 cm3 gáz fejlődik, melynek sűrűsége 35°C-on és standard nyomáson 1,265 g/dm3. Az oldatot meglúgosítva csapadék válik le. A csapadékot leszűrjük, majd kihevítjük. A keletkező fekete szilárd anyag 69,9 % A-t tartalmaz.
Ha a csapadékos oldatba klórgázt buborékoltatunk, C válik le.
Azonosítsd a feladat szövegében szereplő anyagokat! Írd fel az említett reakciók egyenletét!

									Komáromy Dávid
4.
Átkristályosítás
Az átkristályosítás célja egy keverék tisztítása. Amennyiben a keverék fő komponensének oldhatósága valamilyen oldószerben a hőmérséklettel gyorsan változik, megtehetjük, hogy melegen telített oldatot készítünk, és amikor azt lehűtjük, a tisztítandó főkomponens túlnyomó része ki fog csapódni és leszűrhető. Lássuk, mi történik a szennyezőkkel! Ha nem oldható szennyeződést is tartalmaz a minta, azt az elkészített telített oldat szűrésével eltávolíthatjuk (pl. ha homokot tartalmazó sót tisztítunk). Hogyha a szennyező oldható, és kis mennyiségben van jelen, akkor nagy biztonsággal várhatjuk, hogy sem melegen sem hidegen nem kapunk a szennyezőre nézve telített oldatot, tehát a második (hideg) szűrésnél, amikor a tisztítandó komponens a szűrőre kerül, a kis mennyiségű oldható szennyeződés az oldatban marad. De ha nincs szerencsénk, és valamennyi szennyező is leválik a tisztítandó anyaggal együtt a kristályosítás során, a szennyeződés jelentős részét általában akkor is el lehet távolítani akár egy átkristályosítással is.

Van egy tisztítandó keverékünk. A főkomponens (A) anyag oldhatósága 60 ºC-on 40 g / 100 g víz, 20 ºC-on 5 g / 100 g víz. A szennyező (B) anyagról azt tudjuk, hogy 60 ºC-on 10 g oldódik 100 g vízben, és hogy a keverék 20%-át teszi ki. Az anyag és a szennyező szerencsésen különböző kémiai természetű, ezért gyakorlatilag nem befolyásolják egymás oldhatóságát.
a)	Mit mondhatunk a szennyező oldhatóságától, hogyha a főkomponens legalább 75%-át szeretnénk megtisztítva visszakapni, és a maradék szennyeződés nem lehet több 1%-nál?
b)	Mi a válasz az előző kérdésre, ha az (A) anyag moláris tömege 60 g/mol, és két kristályvízzel kristályosodik? (Kristályvizesen van már a kiindulási keverékben is, viszont az oldhatósági adat továbbra is a kristályvízmentes (A)-ra vonatkozik!)
Bődi András

5. Desztilláció
Egy keverék desztillációjának a célja, hogy egy legkevesebb két komponensből álló elegyet elválasszunk. Vegyünk például egy (A) és (B) anyagból álló keveréket. Ideális esetben forraláskor kizárólag az illékonyabb, (A) anyag gőzei távoznának el, melyeket lehűtve és kondenzálva tiszta (A) anyagot kaphatnánk. Sajnos sohasem ennyire egyszerű a helyzet. Nézzük meg, hogy az elegy összetétele függvényében milyen viselkedésre számíthatunk állandó nyomáson:

A folyadékgörbe alatti területen (pl. 60 ºC-on, 0,3 anyagmennyiségtörtű (B) anyaggal) a keverék kellemesen, stabilisan folyadékként létezik. A gőzgörbe fölötti területen (110 ºC-on, 0,4 anyagmennyiségtörtű (B) anyaggal) a keverék kizárólag gázfázisban van. A gőzgörbe és a folyadékgörbe közötti részt két fázis együttes jelenléte jellemzi. Adott hőmérsékleten a hőmérsékletnek megfelelő vízszintes szakasszal elmetszve a gőz-, ill. folyadékgörbét, megkapjuk, hogy milyen összetételű folyadék és gőzállapot tart egymással egyensúlyt. Nézzük meg, hogy mi történik desztillációkor! Induljunk ki 
xB = 0.8 keverékből, és kezdjük el azt lassan melegíteni. Amikor a Q pontot elérjük, tovább már nem növekedhet a hőmérséklet, mert az a 0.8-as keveréknek már „tiltott tartomány” folyadékként. Tehát beindul a forrás, amely során gőz keletkezik, melynek egyensúlyi összetétele az adott hőmérsékleten W-nek megfelelő. Majd ha a keletkező gőzt kondenzáljuk, és újra desztilláljuk, E pontban tapasztalhatunk forrást, és R-nek megfelelő összetételű gőz keletkezik. Láthatjuk, hogy a gőzben egyre több az illékonyabb, (A) komponens, és egyre kevesebb a (B). Ez a leírás természetesen csak a desztilláció elején pontos, amikor a folyadékból még csak elhanyagolható mennyiségű illékony komponens fogy, és a folyadék összetétele (xB), és így a forrpont is változatlan. Tekintsük most ezt a rendszert, az előbbi közelítéssel és az egyszerűség kedvéért két, analitikus görbével, azaz a gőzgörbe legyen , a folyadékgörbe pedig .
a) xB = 0.8 keverékből kiindulva két desztilláció után mennyi lesz a (B) anyag móltörtje?
b) Vezessünk le egy képletet, amelynek segítségével kiszámolható a desztillációk számának és a kiindulási keverék összetételének ismeretében, hogy mi a (B) anyag maradék móltörtje!
c) Alakítsuk ezt a képletet át úgy, hogy ki tudjuk számolni, hogyha a (B) anyag mennyiségét egy határ alá akarjuk szorítani, akkor adott kiindulási összetétel esetén hányszor kell desztillálnunk!

Bődi András